Al Nakba.
Al Nakba! Al Nakba! Al Nakba!
Fem leire.
Jeg er lei for det.
KATAKLYSME, FORSVAR, GLEMSEL
Uavhengighetskrigen, 1948.
- Hva kaller de den? - Katastrofen.
- Eller? - Kataklysmen.
- Hvem startet dette? - Britene.
Khalil angriper ikke mennesker. Han angriper ideer.
Virkelighetens teater.
Han trenger oppmerksomhet, ellers har han ingenting.
Khalil er en showman.
- Helga og Rossino er i England. - Ja.
Hva med Charlie?
Ei britisk jente på britisk jord. Han kan ikke motstå.
De andre postkortene hadde to ord: "Forsvar" og "Glem".
Og begge ofrene var ideologer.
Journalisten i Lyon, Rosen, skulle holde en tale.
- Forsvarsoffensiven. - "Forsvar".
Bad Godesberg, Finebergs onkel, forskeren...
Han skrev om Tyskland, om Holocaust.
- Hva het den nye boka hans? - "Vergiss Nicht". Ikke glem.
Så, for å oppsummere:
Nummer én: datoen. Ordet "katastrofe" gir oss Al Nakba.
Årsdagen er på 15. mai.
Nummer to: stedet. Britene har ansvaret for Al Nakba.
Storbritannia.
Israelerne vil slå tilbake.
Uten et tilsvar er vi bare noen nedstøvede arabere.
Forstår du ikke?
For at palestinerne i det hele tatt skal eksistere -
- må vi løfte verden opp etter halsen.
Nummer tre: Målet, tenkerne. Så de sårer oss dypere.
Og når de slår tilbake, slår vi tilbake igjen, og igjen og igjen.
Ja.
Årsdagen for Al Nakba er om tre dager.
Vi ser etter alle hendelser -
- som kan kobles til en katastrofe, uavhengighet eller Al Nakba. Alt!
Gadi, du må ta en ekstra titt på stedene Rossino besøkte.
Jeg er på Londons polytekniske.
En israelsk professor holder et foredrag på årsdagen til Al Nakba.
Ordet "katastrofe" er i foredragstittelen.
- Hvorfor ikke ha lys og sirene også? - Vær grei, Shimon.
Ballen er vår, men det er deres bane.
ETTERRETNINGSBASE
Han har gledet seg til dette. Veldig.
Denne veien, sir.
Mr. Raphael. Møt kaptein Meadows.
Kaptein Meadows, Mr. Raphael.
- Fra Tel Aviv. - En ære, sir.
Fin bart.
Jeg kjente en Raphael en gang. I en skitten by på Golanhøydene.
Du var nok bare en unge da.
Du kjempet vel med Irgun, som kompisen din Gavron.
- Anton Mesterbeen. - Mesterbein.
Han har et advokatkontor i Zürich.
Han representerer en rekke heller radikale organisasjoner.
- Hvem er kvinnen? - Astrid Berger, alias Edda Schmidt.
For tiden kjent som Helga Stern.
- Inge Mesterbein i registeret, sir. - Vi har gått videre, Meadows.
Astrid Berger, Edda Schmidt, Helga Stern.
Uvitenheten din er ikke til forkleinelse for avdelingen din.
Inntil nylig var også vi uvitende om Mesterbeins aktiviteter.
Hva opplyste dere?
Ham kjenner jeg.
Han er geniet som scoret selvmål på motorveien til München.
- Samme fyr vi opplyste dere om. - Og vi var veldig takknemlige.
Siden har kildene våre avslørt -
- at alle disse tilhører den samme cellen.
Og nå er alle på ferie i England?
Vet du noe om ei engelsk skreppe, Charmian Ross?
Hun var også en av dem.
Sist sett ved ukjente grenseoverganger -
- i en bil ikke ulik den deres arabiske venn kjører.
Og nå er London fullt av Mossad- agenter. Litt av et sammentreff!
Ingenting på Berger, Stern eller Schmidt heller.
For Guds skyld, Meadows.
Dette bildet ble tatt ved en tilfeldighet i Hellas.
Hun er helt klart i systemet.
- Hun var også på forumet. - Jeg er stolt av deg, Meadows.
Jeg tror Mr. Raphael og jeg trenger litt frisk, engelsk luft.
Fikk du alt det fra tyskeren dr. Alexis?
- Jeg hører han er en god alliert. - Jaså? Pussig.
Den eneste israeleren han sa han har jobbet med, het Schulmann.
Jeg fikk aldri med meg navnet. Kjenner du noen Schulmann?
Det er én ting å pisse på beinet mitt og si at det regner.
Det er en annen ting å drite på meg uten å gi meg værmeldingen.
Skjerp deg. Operasjon Mincemeat? Det var vår oppfinnelse.
Finn et lik, fyll det med feilinformasjon, gi det til fienden.
Jeg mistenker at dere har tatt det et skritt lenger.
Ingen lik for hånden, så dere sprenger en Mercedes.
Og nå har de bitt på agnet. Dere er vel sprekkeferdige av stolthet?
Ja. På pulten min, er du snill, Williams.
Jeg er klar.
Når du vil.
Skal vi slippe dem inn?
- Og lar dem sprenge bomben, ja. - I landet mitt?
Et angrep du kan kontrollere er bedre enn et du godtar.
- Hvem sier vi har godtatt noe? - Irene. UVF. Alle som prøver seg.
Du får all æren for suksessen vår.
Ja, og all dritten når det går galt.
Kom an, nå.
Du vet... I 1947...
...da jeg fortsatt var en fersking...
...tok vi inn en israelsk drittsekk til et avhør.
Samme byen på Golanhøydene.
En gjeng unger hadde skutt mot mennene mine.
Jeg var sikker på at denne ungen var et svakt ledd.
Jeg var sikker på at han ville gi meg navnene.
Men jo hardere jeg presset, jo stillere ble han.
Jeg knakk nesten hånda mi, men han sa ikke et ord. Ikke ett navn.
Da jeg lot ham gå, tenkte jeg:
"Tror du ikke jeg har skapt en liten trommis her -
- som er klar til å kjempe den neste kampen de gir ham."
Halvparten av ungene i den byen meldte seg til Irgun.
Forbannede sionister.
Neste år marsjerte de inn i den palestinske landsbyen Deir Yassin.
Den frykteligste nedslaktningen jeg har sett.
Gadi hadde rett, Marty. Det er professor Minkel.
Alle Rossinos steder var hennes. Alle er på ruten hennes.
Han var på biblioteket hun besøker, cafeene hun er på.
De ser etter beste øyeblikk å ta kontakt på.
Har noen en Aspirin?
En kvinne som kan være Charlie ble sett på flyplassen i Beirut.
Professoren ankommer universitetet i morgen.
Bitene faller på plass.
- Hvordan så hun ut? - Sterk, sier de.
British Airways melder at Flight 794 fra Paris har landet.
Det er pussig.
Jeg har bare vært borte en måned.
Men det føles helt nytt.
Imogen Baastrup?
Om du er afrikaans nå, Charlie, må du være fascist.
Jeg hører du var fantastisk. Selv Tayeh ble imponert.
Har du møtt ham? Khalil?
Ingen møter ham. Bare Tayeh og familien hans.
Hvorfor ikke legge deg med Mario og meg?
Du må slappe av så du er uthvilt i morgen.
Du høres ut som mamma.
- Liker du ikke moren din, Charlie? - Snarere hun som ikke liker meg.
- Jeg er sliten, Helga. - Da skal vi sprenge dem alle.
- Disse engelskmennene du hater sånn. - Ja, hvorfor ikke?
Hvorfor tror du vi tok deg med tilbake hit?
Hun så ut til å ha det bra. Hun var søt. Hun spiller nok en rolle.
Hun sier ingenting fordi det ikke er noe å si.
Ikke stop!
Minkel er på vei.
- Noe å drikke? - Ja, jeg ordner det.
Det blir 1,10 pund.
To colaer, takk.
- Her er kaffen din. - Og et glass vann, takk.
Takk.
- Takk. Vi ses. - Vi ses.
Begge folkene er såret.
Og begge folkene har såret.
Jeg er her for å si at det bare er ved å akseptere våre egne feil -
- at vi kan tilgi feilene i... Hvordan er det?
- Hører du meg? - Ja, jeg hører deg bra.
- Nå. - Nei. Si du kjenner henne.
Ingen kan høre oss.
- Jeg tror jeg kjenner henne. - Virkelig? Hvem da?
Professor Minkel?
Beklager å forstyrre deg. Jeg er Imogen Baastrup.
Jeg studerer sosiologi på universitetet i Durban.
Jeg var heldig nok til å høre en forelesning med deg i fjor.
Jeg lurte på om jeg kunne hilse på deg?
- Professor Minkel skal spise. - Det går bra.
- Takk! Hvor lenge blir du her? - Bare én natt. Kom på forelesningen.
Beklager, jeg kan ikke i kveld. Jeg besøker fetteren min.
- Imogen! - Alessio, se!
Dette er professoren fra Israel.
- God dag. - Han er henrykt over å møte deg.
Vi er begge det. Jeg har pratet om deg i et år.
Vel, jeg håper det går bra i kveld.
- Det var en ære å møte deg. - Mange takk.
- Ha det. - Ha det.
Kofferten. Inn i auditoriet.
- En bombe? - Uvisst.
- Evakuerer vi? - Nei! Gadi?
Vi har den.
Den er lett.
Det går bra. Den var tom.
Hun kommer tilbake i kveld.
- Lever kofferten tilbake. - Det blir verre.
Under forelesningen.
Khalil skaper et narrativ.
De deler seg, Marty! Vi må følge dem.
Nei. Hun kommer tilbake.
- Hvorfor det? - Jeg ville gjort det.
- Vi mister dem! - Vi lot henne gå!
- Marty! - Han drar oss landet rundt.
Tror du overvåkningsteamet vårt kan unngå å oppdages?
Ikke følg dem.
Avlyser forfølgningen. Returner til basen.
Det var ingen beskjed i sigarettpakken. Ingen kontakt.
- Armbåndet på høyrehånden? - En ny en. En tråd.
- En tråd? - Hun må ha mistet den opprinnelige.
Satset dere alt dette for en tråd?
- Den var gullfarget og blå. - Kom an!
Ingen av de andre jentene ble sendt til Libanon.
På grunn av historien vår er det alt eller ingenting nå.
Hun er enten et lik eller et familiemedlem.
Hun vevde det håndleddet. Det er mer verdt for oss enn gull.
Hva enn som skjer, bør du være stolt.
Drikk for brødrene våre i Palestinas sorte sand.
- Hva er dette? - Vi lagde dem i leirene.
Det er mote, Helg. Radikal chic.
Ja?
- Jeg merker ham, Gadi. Nære. - OK.
Toppen en måned til, så tar vi ham.
Jeg sier ifra til henne. Jeg skal se til det.
La den være.
Lykke til, Charlie.
Ta den grønne bussen syv stopp.
Gå av, og du ser en kirke.
En blå van med gult bånd vil kjøre deg til målet ditt.
- Vi drikker for brødrene våre. - I Palestinas sorte sand.
Khalil.
Lord Balfour.
Én signatur, og han skapte Israel.
Overmot er alltid en invitasjon, er det ikke?
En renneløkke, snarere.
Denne innsideren din... Er du sikker på at de blir med?
Det har kommet spørsmål om professorens timeplan?
En fra en pro-israelsk avis ringte. Han kalte seg Hershovitz.
Han ville skrive om besøket.
- Og ga fakultetet ham timeplanen? - Hva tror du?
Er oversvømmelsen i kjelleren kjent?
- Vi er ikke amatører. - Takk.
Når støvet legger seg, vil jeg ikke se noe til deg eller noen som deg.
Ikke i nyhetene, ikke i rapportene, ikke noe sted.
Og alle dine menn får disse.
- Noen som meg? - Ingen lyver med et smil som dere.
Så det er sagt, liker jeg ikke å få dette servert, minst av alt av dere.
Jeg vil ha dem tilbake.
Kle av deg.
Unntatt undertøyet ditt.
Snu deg. Helt rundt.
Liker du sånne smykker?
Det er ikke helt min smak.
Bra. Det er svaret ditt.
Ikke akkurat min smak.
- Liker du dyr? - Ja.
Gjorde Salim det?
La instinktene dine lede deg. Og ta den tiden du trenger.
Det er bedre å være usikker enn inkonsekvent.
Vi snakket aldri om dem.
- Ikke engang hester? - Aldri korriger deg selv.
Jeg husker ikke.
Charlie er i sitt rette element nå.
- På scenen. I sin største rolle. - For stor.
Tror du hun har byttet side?
Så... Søstera mi sier du er klar, Charlie.
Er du det?
- Om hun har det... - Da gjør vi det vi må.
Ja, Gadi. Det vi har gjort hundre ganger før.
Ikke meg. Ikke denne gangen.
Om hun vender seg, vender hun seg vekk.
Vet du hvorfor jeg tok deg med tilbake, Gadi?
Fordi du har et spesielt talent:
Tvil.
Når vi har Khalil, vil du huske stoltheten din.
Jeg var lykkelig.
Du kjedet deg.
Vis meg ledningene.
Gadi.
Jeg spurte Rachel om armbåndet. Hun sa det var sort og hvitt.
- Men det er fortsatt på høyrehånda. - Takk.
Vi må bruke disse.
- Hva tror du om professor Minkel? - Hun vil ha fred.
- Jeg tror hun er et godt menneske. - Kanskje hun er det.
- Så hvorfor drepe henne? - Fordi håpet hennes er en fantasi.
Jeg har sagt det til Salim.
Du kan ikke stole på en kvinne bare fordi du ligger med henne.
- Og en mann? - En mann kan man aldri stole på.
Hvorfor ga han deg navnet mitt?
Fordi han elsket meg. Og han elsket deg.
Jeg hadde tre brødre. Nå har jeg ingen.
Har du en familie?
- Du vet det. - Gjør dette, bare én gang.
Da vil du alltid ha en.
- Hvordan var det å drepe forræderen? - Jeg drepte ham ikke.
- Det var fryktelig. - Bra.
Om en manns liv ikke har betydning, hvorfor ta det?
- Kjeder jeg deg? - Nei. Nei. Beklager.
Det er nervene.
Det er det samme i teateret når jeg skal på.
Jeg kunne sovet i 100 år.
Jeg føler at israelerne er nære. Hele tiden.
Jeg ser for meg at noen flytter brikkene for å ta meg.
Noen hvis hode er slitt bort etter tiår med kamp.
Han kjenner meg, men jeg kjenner ikke ham.
I hodet mitt har han blitt en djevel.
En dybbuk, fra tekstene deres. Ellers hadde jeg ikke vært redd ham.
Hør på meg. Jeg babler i vei som en gamling.
- Likte Salim hester? - Han var livredd dem.
Bestefaren vår hadde en. Han måtte selge den.
- Hvorfor det? - For å kjøpe et våpen.
Du er for ung til å være enke.
Professor Minkel begynner å forelese klokka 17.30.
- Jeg setter den til 17.30. - Da er salen full.
Ja.
Men kanskje hun prøver lokket før. Jeg har en avløser der òg.
Om kofferten åpnes, sprenger den øyeblikkelig.
Alltid to ting.
- Hvor hørte du det? - Fra Salim.
"To kuler. I tilfelle verden fortsatt lever."
Salim var et barn.
For mye kvinner, biler, poesi, klokker...
Vi er ikke det samme, vet du.
Kvinner og biler.
Vis meg hånden din.
Du må ikke gjøre dette, Charlie. Du kan gå tilbake til livet ditt.
Jeg kommer ikke etter deg.
Klokka tikker.
Får jeg se deg igjen?
Det kan ikke skje.
Ønsk meg lykke til.
Tekst: Audun Bie www.sdimedia.com